№23, грудень 2010
Одеський національний університет імені І. І. Мечникова від дня свого створення у 1865 році посідає одне з провідних місць у формуванні системи освіти, розвитку наукових досліджень і культури в Україні. Він є одним із найстаріших університетів України і разом із Київським, Харківським і Львівським університетами фактично визначає стан і перспективи розвитку освіти, науки та культури в мережі освіти нашої країни. Нещодавно на посаду ректора Одеського національного університету імені І. І. Мечникова призначено доктора політичних наук, професора Ігоря Коваля. Про перспективи розвитку навчального закладу, плани на майбутнє з ним веде розмову
наш кореспондент.
– Шановний Ігоре Миколайовичу, після обрання на цю посаду ви пообіцяли зосередити головну увагу на модернізації освіти. Що саме робитиметься в університеті імені Мечникова для поліпшення якості навчання?
– Завдання перед нами стоїть, як і перед більшістю навчальних закладів. Це насамперед збереження творчого потенціалу, професорсько-викладацького колективу, розвиток основних наукових і навчальних шкіл, які виникли в університеті за останні десятиріччя. Проте тут, хоч як це не парадоксально, я ставлю на перший план істотний прорив у покращенні матеріально-технічного забезпечення навчального й наукового процесу. Стосовно фундаментальних наукових досліджень ми зберегли серйозний потенціал, проте останніми роками інфраструктура університету не розвивалася.
Сьогодні для того, щоб перебувати на рівні сучасних наукових знань та навчального процесу у європейському, світовому масштабі, нам потрібно радикально перетворити матеріально-технічну базу університету і передусім його приладовий парк, який за багатьма напрямами вже не відповідає найпрогресивнішому рівню освіти і наукових досліджень. Також нам необхідно працювати над будівництвом нових навчальних корпусів, оновленням наукової бібліотеки університету. З другого боку, щоб підвищувати якість освіти в навчальному закладі, нам потрібен здоровий і активний студент. І з цією метою ми ставимо завдання створення сучасного студентського спортивного центру, який мав би, окрім стадіону, спортивний зал і басейн.
Також переконаний, що модернізація навчального процесу потребує активнішого розвитку інженерно-технічних складових наших спеціальностей. І, врешті, ми сподіваємося, що нова редакція закону про вищу освіту дасть нам змогу реалізовувати на практиці нові розробки й прилади.
– Ви маєте намір утілювати ці плани самотужки?
– Безперечно, ми як державний навчальний заклад розраховуємо на фінансову підтримку з боку профільного міністерства й держави загалом. Хоча розуміємо, що через економічну скруту фінансування обмежене.
Водночас ми самі активно намагаємося віднаходити можливості для фінансування, зокрема, за рахунок грантів та участі у різних проектах, що фінансуються як у нашій країні, так і зарубіжними організаціями.
Істотне завдання в цьому сенсі постає і перед законодавцем. Сподіваюся, що нова редакція закону про вищу освіту дасть змогу вищим навчальним закладам бути більш автономними й гнучкими у сфері господарчої діяльності.
– Понад 100 відомих університетів світу співпрацюють із вашим навчальним закладом у рамках довгострокових угод, у тому числі з п’ятьох проектів ТЕМРUS-ТАCІS і численних програм INTAS, НОУ-ХАУ, СКОР та інших. Розкажіть про цю співпрацю та її ефективність.
– Ми справді вважаємо себе частиною європейського та світового освітянського процесу. Беремо активну участь у розвитку Болонського процесу. При цьому намагаємося поєднати те нове, що він привносить, з традиційною моделлю розвитку освіти, наявною у нашій країні протягом десятиріч.
Ви слушно зазначили, що ми співпрацюємо з багатьма університетами світу практично на всіх континентах. Беремо активну участь у проектах Європейського Союзу, особливо за програмою ТЕМРUS-ТАCІS.
Нині ми стали українськими учасниками проекту «Еразмус Мундус Акція-2», який дає можливість студентам, аспірантам і докторантам пройти стажування у вищих навчальних закладах країн Західної Європи. Одне з головних завдань цього проекту якраз і полягає в тому, щоб призупинити «відтік мізків» із країн Східної Європи. Лише шістьом вищим навчальним закладам України, а саме університетам Києва, Харкова, Одеси, Львова, Сімферополя, Дніпропетровська, виділено 76 щомісячних стипендій. І розмір їх досить значний – від 1000 до 2500 євро, і термін стажування – від 6 до 30 місяців. На мою думку, це дуже корисна й вчасна програма.
Хотів би також відзначити плідну співпрацю на двосторонній основі, наприклад, із колегами з Болгарії, Польщі, Туреччини. Вона здійснюється за підтримки генеральних консулів цих країн в Одесі, що дало можливість відкрити підготовку студентів із болгаристики, полоністики та тюркології, чого раніше в нас не було…
– 14 років тому в Одеському національному університеті було створено коледж підприємництва та соціальної роботи, на базі якого через три роки вперше в Україні запрацював комплекс «школа–коледж–університет». Розкажіть про це ноу-хау.
– Програма ця дуже цікава. І нині ми вийшли з клопотанням у Міністерство освіти і науки про продовження цього експерименту й збереження статусу «експериментального майданчика» в рамках комплексу «школа–коледж–університет». Це дає добрі можливості для побудови системи професійної орієнтації на ранніх етапах.
– Свого часу було створено розгалужену систему навчальних інститутів та центрів у Херсоні, Первомайську, Іллічівську, Южному, Білгороді-Дністровському, Теплодарі. Наскільки ця система виправдує себе?
– Починаючи з 1990-х років це була дуже цікава форма просування крупних навчальних закладів у регіони. Особливої популярності набула заочна форма навчання. На жаль, ситуація змінилася, ефективність діяльності таких центрів знизилася. Насамперед це пов’язано із входженням у так звану демографічну яму, і тому просто фізично кількість абітурієнтів зменшилася. Нині базовий навчальний заклад не завжди має можливість заповнити всі наявні вакансії, а тут з’являється додаткова конкуренція. Тож таку систему потрібно корегувати й удосконалювати.
– Інститут соціальних наук – один із наймолодших підрозділів Одеського національного університету. Яке його головне завдання та коли, на вашу думку, в українському суспільстві підвищиться рівень політичної культури?
– Питання дуже цікаве. Інститут соціальних наук виник в Одеському державному університеті 1994 року. І був природною відповіддю на запити суспільства з підготовки професійних політологів, соціологів, фахівців міжнародників для нашої країни. Ми оперативно відповіли на цей запит, але, на жаль, з’ясувалося, що політична еліта насправді практично не має потреби в такого роду фахівцях. Досить звернути увагу на рівень дискусій у нашому парламенті, рівень проведення політичних кампаній. Професіоналізм, порядність, інтелектуалізм – аж ніяк не ті якості, за рахунок яких дехто пробивається у політичну еліту країни. На жаль, ще й досі передвиборні кампанії будуються на доволі примітивних технологіях, на спробах використання адміністративного ресурсу тощо.
– Ви були свідком місцевих виборів в Одесі. Скажіть, що, з вашої точки зору, потребує модернізації у новому законі?
– Я думаю, що ми справді потребуємо прийняття Виборчого кодексу, наведення ладу в реєстрі виборців, серйозної організаційної роботи по всій вертикалі виборчих комісій. Проте, на мій погляд, найбільший хаос породжує низький рівень організації діяльності дільничних виборчих комісій.
– І останнє, що вас як ректора університету хвилює понад усе?
– Наша система вищої освіти, як і загалом ситуація в країні, потребує дуже серйозних системних реформ. Реформи значною мірою мають бути непопулярними. Мене непокоїть тільки одне: щоб у керівників виконавчої влади і в законодавця вистачило політичної волі послідовно проводити ці реформи. Якщо ми не включимося в цю роботу, через п’ять-вісім років ризикуємо остаточно опинитися на узбіччі європейського й світового історичного процесу.
А щодо себе, то я переконаний: ректор перш за все має бути патріотом свого навчального закладу, розуміти загальну стратегію розвитку країни і бачити можливості втілення в життя зусиль свого колективу. Також розуміти стратегію розвитку світового й європейського освітянського процесу. І ще, як на мене, дуже важливо для ректора бути у постійній «професорській» формі: зустрічатися із студентами, читати лекції, мати інтерактив із студентським колективом та своїми вузівськими колегами.
Розмовляв Євген ТИЩУК.
Фото прес-служби ОНУ імені І. І. Мечникова.
Архів журналу Віче
![]() |
№9 |
Реклама в журналі Інформація авторам Передплата |
Нідерланди передають Україні 28 гусеничних всюдиходів
Умєров підтвердив, що Київ передав США список цілей у РФ, які хоче атакувати ATACMS
Міністр оборони Естонії: Захід має змінити "підтримку війни" на "підтримку перемоги України"
Президент Чехії: Успіхи Росії під Покровськом не пов’язані з операцією ЗСУ на Курщині
У Орбана не планують змінювати політику щодо України, якщо Трамп програє вибори
Туск: Без врегулювання проблемних історичних питань Україна не увійде до ЄС
Глава МЗС Литви попросив Україну і далі приховувати від нього військові плани
Боррель: ЄС підготував для України 700 тисяч снарядів з обіцяного мільйона
Фон дер Ляєн у Празі відповіла на фейкові "мирні ініціативи" Орбана
Доставка бетону з заводу ПБГ "Ковальська" від "РСТ Плюс"