№5, березень 2012
Вихід у світ книги «Вчителі-наставники журналістів з Київського університету» відгукнувся кількома презентаціями. Остання з них, що відбулася в центральному офісі Національної спілки журналістів України, розчулила навіть суворих чоловіків, за плечима яких – багатотонний вантаж професійних подвигів.
Утім, авторська команда – Анатолій Горлов, Яків Гальченко, Геннадій Душейко, Віктор Корніюк, Георгій Косих, Микола Махінчук, Сергій Правденко та Михайло Сорока – під час підготовки книги до друку, мабуть, якнайменше думала про сентиментальні наслідки копіткої праці. Просто ці вельмишановні чоловіки мали справу з минулим. А пам’ять, зрозуміло, невід’ємна від сплесків чуттєвості. Хоч там які позаду іспити на духовну й фізичну міць.
Це видання – третій сеанс ушанування рідної альма-матер колективом подвижників. Кількома роками раніше народилися книжки «Уроки журналістики і життя» (про випускників 1972-го) та «Журналісти з Київського університету» (про студентів різних років).
Наставництво спадкове. Автори нової книги вже самі виростили легіони послідовників. Та й тепер, за 40 років після доби студентства, вважають за потрібне вклонитися своїм гуру. У такому свідомому, наполегливому увічненні пам’яті проглядається певне коріння. Ініціатори видання закінчили університет 1972-го, тобто за 20 років після створення факультету журналістики (до 1952-го він був відділенням філфаку). А отже, вони – майже його ровесники. Це ті шістдесятники-сімдесятники, котрим випало творити й фіксувати нову історію, що скинула панцир репресій, змила гіркоту повоєнної туги. Студенти-журналісти, підживлені вірою у власні нечувані можливості, палали прагненням – змінювати світ навколо себе на краще.
Такий запал (на жаль, не завжди зрозумілий нинішнім журналістам-початківцям) є невід’ємною складовою нашої професії. Визрівав він саме в надрах факультету.
А викладачі-наставники завжди перебували в центрі цих сакральних процесів. Виплекати в студентів жагу позитивних перетворень істотніше, ніж прищепити навички формулювання думок на папері.
І хай студенти, за Конфуцієм, на початку шляху близькі між собою, а «в процесі навчання далеко відходять одне від одного», – закладений педагогами стрижень єднатиме їх упродовж усього життя.
Після вступної глави – передісторії підготовки професіоналів (автор Михайло Сорока) – читач знайомиться зі зрізом викладацтва Інституту журналістики КНУ (саме в нього переріс колишній факультет). 184 прізвища з лаконічними оповідками розташовані за абеткою. І це – найдоцільніший принцип подання матеріалу, адже абетка є універсальним кістяком впорядкованості.
На презентації третьої книги в НСЖУ, з чого, власне, розпочалася наша розповідь, 82-річний професор Василь Яременко резюмував: «Спасибі за ваше спасибі!».
Зрештою, подяка – лейтмотив нового видання. Уміння дякувати вертає нас, зрілих, до ідеалів студентського братерства: людяності, принциповості, доброти. Хоч там як патетично це звучить.
Автор: Ольга КРАСОВСЬКА
Архів журналу Віче
![]() |
№9 |
Реклама в журналі Інформація авторам Передплата |
Нідерланди передають Україні 28 гусеничних всюдиходів
Умєров підтвердив, що Київ передав США список цілей у РФ, які хоче атакувати ATACMS
Міністр оборони Естонії: Захід має змінити "підтримку війни" на "підтримку перемоги України"
Президент Чехії: Успіхи Росії під Покровськом не пов’язані з операцією ЗСУ на Курщині
У Орбана не планують змінювати політику щодо України, якщо Трамп програє вибори
Туск: Без врегулювання проблемних історичних питань Україна не увійде до ЄС
Глава МЗС Литви попросив Україну і далі приховувати від нього військові плани
Боррель: ЄС підготував для України 700 тисяч снарядів з обіцяного мільйона
Фон дер Ляєн у Празі відповіла на фейкові "мирні ініціативи" Орбана
Доставка бетону з заводу ПБГ "Ковальська" від "РСТ Плюс"